2. Gjennom den krypterte meldingstjenesten Signal.
Last ned appen og send en melding til en av Politiforums journalister. Telefonnumrene våre finner du under.
Alle tips blir behandlet konfidensielt.
Annonse
Annonse
Annonse
Morten Brakestad
Hundeførere føler seg kollektivt avstraffet
Et arbeidsmiljø preget av uro og konflikter gjør at politimesteren ser seg nødt til å skifte ut store deler av hundetjenesten i Sør-Øst politidistrikt. Hundeførerne i Vestfold føler seg kollektivt avstraffet og møter en usikker fremtid.
– Det har vært beintungt å ha vært
tillitsvalgt i denne prosessen.
Annonse
Asle Løkken ser ned i
bakken. Gresset under ham er i ferd med å få en gulaktig farge. Sommeren er
over og hundeførerne i Vestfold er igjen tilbake på jobb og trening. Det vil
si, ikke alle. Flere er, eller har vært sykemeldt, som følge av en årelang
omstillingsprosess.
En nedslående
medarbeiderundersøkelse avdekket flere alvorlige problemer. Baksnakking,
interne konflikter og misnøye med ledelsen for å nevne noe. Likevel er det få
personer som kjenner til detaljene bak utfordringene som til slutt førte til at
hundetjenesten er flyttet ut av Vestfold til andre oppmøtesteder.
Asle Løkken.Morten Brakestad
I tillegg er hovedregelen
at hundeførere i Sør-Øst politidistrikt nå kun får lov til å ha to politihunder
i sin karriere, så må de finne seg andre arbeidsoppgaver. Slik er det bestemt
av politimesteren. Han hadde ingen annen utvei, fortalte han under et allmøte
en bikkjekald februardag i fjor.
– Det var sjokk og vantro,
sier Løkken.
Politimester Ole B. Sæverud sier han må skifte ut store deler av
hundeførerne for å rydde opp i et til tider giftig arbeidsmiljø. Nå har han
bestemt at hundetjenesten skal flyttes ut av Vestfold gjennom å innføre
oppmøtested i Drammen og Skien.
Løkken forteller at avstandsledelse
har ført til at det tok for lang tid å fange opp arbeidsmiljøproblemer innad i
hundetjenesten. Han forteller om en
arbeidskonflikt som har vært preget av interne gnisninger mellom
enkeltpersoner, i tillegg til dårlig kommunikasjon med nærmeste leder.
− Når du ikke har en
ledelse på plass i et spesialist-miljø, vil andre sterke personligheter overta
den rollen lederen ikke fyller. Da blir det en form for subkultur. Det er
mangel på tilstedeværelse fra ledelsen jeg mener har vært det største problemet
hele veien. Vi ble diagnostisert, men
ikke behandlet, sier han.
− Når
man ikke tar tak i problemer som dukker opp i hverdagen blir det etter hvert
store ting når tiden går, sier han.
Som å vasse i en
sump
Det bjeffes bak bagasjeluken til
politioverbetjent Richard Jamieson. Luken går opp og ut smetter en tent politihund.
Pelsen er brun og øynene festet mot målet. I dag trenes det bitt.
Jamieson begynte i hundetjenesten i 2003. Han
har hatt to godkjente hunder. Han forteller at da han i 2019 søkte om å skaffe
ny hund etter åtte år, fikk han ved flere anledninger muntlig tilbakemelding
fra hundeleder i Sør-Øst politidistrikt om at han fikk fortsette med hund.
Etter møtet med politimesteren der han la frem
de nye retningslinjene, har derimot Jamiesons fremtid som hundefører blitt
usikker.
– Jeg fikk da beskjed om at jeg ikke fikk
fortsette på grunn av at jeg allerede er på overtid med min hund. Så fikk jeg
bekreftet av ledelsen ved Sandefjord politistasjon at politimesterens
beslutning er gjeldene. Jeg får ikke fortsette utover 31. desember i år, sier
han bak et par mørke solbriller.
Hundeføreren forteller han ble sjokkert over
beskjeden. Han sier han aldri har fått noen negativ tilbakemelding fra
arbeidsgiver, tvert om.
− Jeg har alltid stilt opp. Jeg har blitt vekt
på natta og rykket ut til hundeoppdrag hjemmefra. Jeg synes det er skuffende av
politimesteren å ha en slik holdning til arbeidstakerne sine, jeg hadde
forventet mer. Det er ingen begrunnelse utover at jeg har vært hundefører i
15-20 år og har hatt to fulle hundeløp. Utover det har jeg ikke fått noe mer
svar, sier han.
Hunden hans tar seg en fortjent pause. Pelsen
damper etter å ha satt tennene i en gigantisk jakke påkledd en av de andre
hundeførerne. Snart blir den firbente trolig pensjonist. Prosessen har vært
krevende for Jamieson. Så krevende at han i en kort periode valgte å sykmelde
seg.
– Jeg brukte all ledig tid på å tenke på den
prosessen vi står i. Det fører til at tid og energi går med og det fører til en
slitasje, også i privatlivet. Man går rundt hjemme og er inneslutta og
irritert. Så jeg sykmeldte meg en kort periode for å få hodet over vannet. Prosessen
har vært veldig lang, og det har føltes som å vasse rundt i en sump, sier han.
Richard Jamieson.Morten Brakestad
For hundeføreren har det vært godt å ha
kollegaer i Vestfold som støtter hverandre og er i samme båt. Spesielt
frustrerende for politioverbetjenten har det vært at han ikke kjenner seg igjen
i politimesterens beskrivelse av at det er så store arbeidsmiljøproblemer at
det må være nødvendig å omorganisere hundetjenesten.
− At det kan ha vært noen gnisninger på grunn
av en totalt fraværende ledelse, ja det har det vært, men ingen store
problemer, sier han.
Når Politiforum spør politimesteren om hvorfor
det kun skal være lov å ha to hunder, svarer han at det i den instruksen som er
satt, tas utgangspunkt i to fulle løp.
− Et fullt løpt med en hund er gjerne syv til
ti år. Og så kan det skje ting, så formuleringen er derfor litt ullen. Har du
bare ett løp, investerer vi for mye i hundeførerne og får for lite igjen av
det. Med ett løp hadde hundeførerne vært ute når de begynner å bli gode, så det
går ikke. Og tre løp fører til lite rullering, og vi har behov for å sikre et
godt arbeidsmiljø, og da blir to hunder kompromisset. Alle tildelinger av
hunder skal inntil videre besluttes av meg, slik at vi utvikler en enhetlig
praksis. Det er relativt få tilfeller der det må besluttes, og det er
vurderinger som må tas i hvert enkelt tilfelle. Det er ikke slik at et løp er
et løp, så det er derfor det vurderes individuelt. Vi har to-hundsregelen fordi
vi mener det er nødvendig, men vi prøver å gjøre dette for å skape
forutsigbarhet for de som går inn som hundeførerne, sier han.
Sæverud har stor forståelse for at de som er
involvert i dette synes det er vanskelig. Spesielt de som vil fortsette i mange
år.
− Men jeg mener fortsatt det er nødvendige
grep vi har gjort. Det ville ikke vært mulig å gå inn på enkeltpersoner. Det
var ingen farbar vei, uten at jeg kan si noe mer. Det var en veldig komplisert
utfordring. Men det var alvorligheten av situasjonen som har ledet til
nødvendigheten av å gjøre det vi gjorde.
Røff tone og
baksnakking
Da Asle Løkken kom inn
som tillitsvalgt merket han fort et arbeidsmiljø med problemer, og sier han
brukte alle anledninger til å påpeke dette ovenfor ledelsen. Han forteller at han
også sa ifra om at det ikke ble gjennomført medarbeidersamtaler.
Da det ble
besluttet å gjennomføre en arbeidsmiljøundersøkelse i 2020, tenkte Løkken
«endelig blir problematikken tatt tak i». Han oppfordret alle på hundetjenesten
til å legge alle bekymringer på bordet. Han sier prosessen kunne blitt bra,
dersom den hadde blitt fulgt opp med andre tiltak enn kun omorganiseringer.
− Det er den bratteste
læringskurven jeg noensinne har hatt, forteller Løkken, som har vært hundefører
siden 2004.
Han bor selv med sin
politihund Fark, som er den fjerde i rekken. Fark er familie, og sover på
stuegulvet hjemme hos politibetjenten. Det gjør at det å være hundefører også
fører med seg en del følelser.
– Det å være hundefører
er en livsstil, forteller han.
− Vi er dedikerte og
engasjerte mennesker. Og det krever mer styring enn uengasjerte mennesker. Når
du føler at du møter motstand i faget du brenner for, går det på den faglige
stoltheten løs. Da gjør du alt du kan for å forsøke å nå frem. Vi har hunden
hele døgnet og bruker vanvittig mye tid på dette. Vi har behov for ledelse og
for å ta bort skylappene innimellom. Vi har fått et rykte på oss for å være
«vanskelige» i øynene til arbeidsgiver, og det synes jeg er synd, sier han.
Han forteller at hundeførerne
føler seg kollektivt straffet fordi arbeidsgiver ikke har tatt tak i
enkeltproblematikk.
− Det mener jeg er en
feig måte å løse enkeltproblemer på. Ledelsen har et ansvar de har sviktet
hundre prosent på. Ting som har blitt påpekt i
arbeidsundersøkelsen er at det er en røff tone og en del baksnakking blant
hundeførerne. Og det er ikke rart det blir sånn når ingen tar tak i ting, sier
han.
Politimester Ole B. Sæverud forteller til Politiforum at det å trekke
frem avstandsledelse som et enkelt problem, ikke er noe han ønsker, da det var
en sammensatt situasjon som førte til tiltakene.
− Et av de tiltakene vi har gjort er å flytt hundeførerne nærmere
ledelse enn det det var mange steder. Det handler om å legge bedre til rette
for ledelse, men tiltakene var en pakke, forteller han.
Sæverud legger ikke skjul på at det er et dilemma at han ikke kan
snakke om hele beslutningsgrunnlaget i saken. Dessuten er antallet
hundepatruljer i politidistriktet hemmelig.
Les også politimesterens tilsvar senere i saken.
Morten Brakestad
Som lyn fra klar himmel
Sør-Øst Politidistrikt er nå det eneste distriktet i Norge med
begrensninger på hvor mange hunder en hundefører kan ha, før han eller hun må
få andre arbeidsoppgaver. Det går ut over beredskapen, og bekymrer
lokallagsleder Jon Torp i PF Sør-Øst. Han forteller det tar mange år å bli en
god hundefører. Det er når du starter med den andre hunden at du virkelig
begynner å bli god, sier han.
− Bare dette med å ha instruktører som kan lære opp nye hundeførere.
Hva med dem? De skal jo selv være hundeførere. Det tar lang tid å utdanne en
instruktør, sier han.
Torp mener likevel det var riktig at det måtte tas organisatoriske grep
for å rydde opp i arbeidsmiljøet. Når det først ble avdekket store arbeidsmiljøproblemer
i det som da het «Avsnitt for hundeførere», forsto alle at tiltak trengtes,
sier han. Torp sier at undersøkelsene som ble gjort viste et konkret bilde.
− Slik vi fikk det fremlagt, var det såpass alvorlig at arbeidsgiver og
politimesteren ikke hadde noe annet valg enn å sette i gang tiltak så raskt som
mulig. Og mangel på nærhet til ledelse var en viktig faktor for hvorfor
arbeidsmiljøet var dårlig, forteller Torp.
− Og da ble det gjennomført et arbeid fortløpende for hvordan man
skulle organisere hundeførerne for å få ledelsen tettere på. Det dukket opp et
alternativ å legge hundeførerne til de geografiske driftsenhetene (GDE-ene) der
lederne på patruljeavsnittene skulle komme tettere på, for da ville hver enkelt
hundefører ha en egen leder. Før var hundeførerne spredt på fire steder med kun
én leder, og da ble det vanskelig å drive god personaloppfølging. Dette var
faktisk tatt opp som en utfordring i forkant også, forteller han.
Lokallagslederen forteller at PF mente det var et godt tiltak å
organisere hundetjenesten ut fra FOT og over til GDE-ene, hvor det var flere
ledere.
− Vi var enige i den omorganiseringen, da vi mente det faktisk traff
godt på det som var etterspurt, sier han.
I juni 2022 skulle hundetjenesten starte med blanke ark. Parallelt med
det, varslet politimesteren at han ønsket å se på en instruks for fremtiden til
hundetjenesten og organiseringen.
En faggruppe kommer da med alternativer til hvor mange hunder
distriktet trenger og hvordan man skal rekruttere, og legger frem dette. Noe
Torp mener var en ganske god faglig rapport.
Etter det Politiforum erfarer,
anbefalte fagledernettverket at hundetjenesten i Sør-Øst plasserer hundeførerne
på tre steder, alternativt to steder, avhengig av hvor mange hundeekvipasjer
Sør-Øst politidistrikt skal ha. Faglederne var likevel delt i sin anbefaling.
Mindretallet mente at et annet alternativ
med en tidsbegrensning på 20 år var det beste alternativet for å få en
forutsigbar rullering. Ifølge Tønsbergs Blad var alternativene til utvalget
disse tre mulige løsningene:
Øke antallet
hundepatruljer for å gi en mer smidig heldøgntjeneste.
Begrense muligheten
til å bare være hundefører i 20 år.
Bare ha to
oppmøtesteder.
− Fagledernettverket har en enighet og konkluderer på slutten med et
annet alternativ enn politimesteren, der de legger frem et alternativ som går
på en normal karrierevei for hundeførerne der de beholder kompetanse over tid,
sier Torp.
– Så, noen måneder senere, kommer det et møte der politimesteren legger
frem en ganske radikal endring. Det er en ny omorganisering som flytter
hundeførerne til to steder istedenfor fire, som da er Skien og Drammen. De
hundeførerne som tilhørte Stokke i Vestfold, som allerede hadde vært flyttet
året før, ble på nytt splittet og flyttet til Skien og Drammen, i tillegg til
en på Hønefoss, forteller Torp.
Han mener tiltaket om å flytte hundeførerne til GDE-ene var
tilstrekkelig, og at målet slik ble oppnådd. Regelen om maks to hunder kom som
lyn fra klar himmel, forteller han.
− Særlig fordi fagledernettverket ikke hadde landet på samme løsning,
sier Torp.
Hele bestemmelsen med begrensninger på hunder
virker lite gjennomtenkt, mener lokallagslederen fra Politiets Fellesforbund. Selv om arbeidsgiver sier de skal se på
unntak der det trengs, sitter han likevel igjen med mange ubesvarte spørsmål
når det kommer til konsekvensene.
− Hva med karrieremuligheter til kvinnelige hundeførere som trenger
svangerskapspermisjon, når man da har så kort tid å til å være hundefører? spør
Torp.
Han sier at hundeførerne føler dette som en kollektiv straff, fordi
politimesteren åpent sier at han ønsker en utskiftning.
− Arbeidsmiljøutfordringene var jo slik at det var noen, jeg vet ikke
hvor mange, som ikke bidro til et godt arbeidsmiljø. De var ikke konstruktive.
Men i stedet for å gå på de som ikke klarte å bidra til et godt arbeidsmiljø,
velger politimesteren en løsning som gjør at så å si alle hundeførere vil ryke
ut på grunn av regelen med to hunder. De fleste er på sin andre hund, eller
kanskje tredje eller fjerde, sier Torp.
Han presiserer at de nå får juridisk bistand til å vurdere om
kontraktene som nå skrives er lovlige eller ikke. Også Asle Løkken bekrefter at
de i ytterste konsekvens vil gå rettens vei.
− Hverdagen
til hundeførere med lang erfaring i Sør-Øst, er nå at vi vet at vi skal byttes
ut ved første anledning. Blir hunden din utsatt for en ulykke eller blir skadet
i tjeneste, eller noe annet gjør at du må bytte hund, så er du ute av
hundetjenesten. Vi går rundt med en ubestemmelig oppsigelsestid, sier Løkken.
At omorganiseringen er lite gjennomtenkt, er
politimester Sæverud sterkt uenig i. Han sier tiltakene er veldig
gjennomtenkte.
Ole B. Sæverud.
− Og så er jeg helt enig at vi må ha
tilgjengelig instruktørkompetanse og jobber systematisk med det fremover. Og så
må vi ha en diskusjon knyttet til kvinnelige hundeførere og også mannlige
hundeførere med tanke på familiesituasjon. Men dette er veldig gjennomtenkte
tiltak, sier han.
Han understreker også at de vil utvikle mer
forutsigbarhet gjennom oppfølgingssamtaler med hver enkelt hundefører.
− Vi må
ha ambisjoner for en videre utvikling av hundetjenesten. Det må være en
fagdialog der man ser på prestasjonen man har som hundefører og forskjellige
spesialiteter på hunden. Så summert gjennom to dialoger får man også
forutsigbarhet rundt karriereplanlegging. Men da må vi jo ha de
utviklingssamtalene til de som står i det. Men det er karriereplanlegging vi
har forsøkt å få til for mange, sier han.
− Hva skjer når man er ferdig som hundefører?
− Alle de som er hundeførere er ansatt som
operativt patruljemannskap. En hundefører uten hund er jo da en som jobber på
patruljeavdeling, sier politimesteren.
Liv eller død
Færre hunder og
lengre kjørevei. Beredskapen i Vestfold lider som følge av omorganiseringen,
mener hundeførerne og et samlet ordførerkorps, som nå roper varsko. For mens
klokka tikker øker sjansene for at våte snuter ikke lenger finner målet de
søker etter. Før nye hundeførere kommer på plass vil det være færre i
distriktet enn før. Spor etter savnede og gjerningsmenn er ferskvare og kan
bety liv eller død, forteller Asle Løkken.
− En suicidal
person som forsvinner; jo lenger vi venter, jo lenger kan vedkommende ha gått.
Alt som har med hundetjeneste å gjøre handler om tid for å lykkes, sier han.
Ved å endre
oppmøtested blir kjøreveien for å hente utstyr lengre for flere av hundeførerne.
Løkken forteller at han selv før hadde tre mil til Sandefjord, som nå er blitt
til sju mil til Drammen. Han forteller også at hundeførerne har hatt en skjult
beredskap ved å ha politibetjentene spredt rundt i distriktet, fremfor å kun ha
to oppmøtesteder.
− Den skjulte
beredskapen mister vi, sier han.
Løkken får støtte
fra flere hold i sin bekymring om en svekket beredskap i Vestfold. Flere
politikere har den siste tiden latt seg engasjere i det som har fått navnet
«hundesaken», blant annet et samlet ordførerkorps i Vestfold. I et brev fra ordførerne
sendt politimesteren, uttrykker de bekymring over beslutningen om å flytte
hundetjenesten ut av Vestfold.
«Vi forventer
at det gjøres fortløpende vurderinger om dette er en riktig avgjørelse. […] Hundetjenesten
er en tidskritisk tjeneste og vi er redd for at flyttingen føres til et
dårligere beredskapstilbud for befolkninga i Vestfold», skriver de.
Stortingsrepresentant
Morten Stordalen (Frp) har også stilt skriftlig spørsmål til Stortinget om
hundetjenesten i Vestfold. Der viser han til risikoanalysen som skal vedgå at
beredskapen blir svekket i flere år som følge av omlokaliseringen.
«Vil statsråden
sørge for at Vestfold som et av de mest folkerike områdene i Norge,
opprettholder stedlig hundetjeneste?», spør Stordalen.
Justis- og
beredskapsminister Emilie Enger Mehl (Sp) svarte blant annet at «det er
politimesteren i det enkelte politidistrikt, innenfor de rammer og føringer som
er gitt av Politidirektoratet og riksadvokaten, som har ansvaret for å
disponere sine ressurser ut fra en helhetlig vurdering av hva som er best for
distriktet og innbyggerne».
«Dette
inkluderer dimensjonering og organisering av hundetjenesten», fortsatte Mehl.
Misfornøyd ordfører
Ordfører i
Tønsberg, og tidligere politimester Anne Rygh Pedersen (Ap), forteller til avisa
at hun ikke er fornøyd med at politiressurser forsvinner ut av distriktet, og
at hun er bekymret for tjenestetilbudet i tiden fremover. Hun sier til avisa
hun heller ikke er glad for at oppmøtestedene blir i Drammen og Skien, da
hundetjenesten må være tett på folk der de bor.
Pedersen får støtte av første nestleder i Justiskomiteen på Stortinget, Maria
Aasen-Svensrud fra Arbeiderpartiet. Hun representerer Vestfold, og er kritisk
til at beredskapen blir påvirket av omorganiseringen som skjer.
Politimesterens tilsvar
Dette er politimester Ole B. Sæveruds redegjørelse i hundesaken:
Bakgrunnen for beslutningene var arbeidsmiljøundersøkelse fra en ekstern samarbeidspartner som avdekket et så dårlig arbeidsmiljø på det som var avsnitt for hundetjenesten at vi mente vi hadde plikt til å iverksette tiltak. Innholdet i disse dokumentene er fortrolige, og er følgelig ikke noe vi kan redegjøre for offentlig. Utfordringene var imidlertid så sammensatte og alvorlige at vi som arbeidsgiver mente vi hadde en plikt til å reagere for ikke å bryte arbeidsmiljøloven.
Den første beslutningen som ble tatt var å legge ned avsnitt for hundetjeneste, og overføre de ansatte til de GDE-ene der de var plassert. For å sikre personaloppfølgningen ble det også midlertidig opprettet et patruljeavsnitt på Sandefjord politistasjon der hundeførerne i Vestfold ble innplassert. Dette ble i henhold til Hovedavtalen forhandlet i IDF. Formålet var å raskt får grep om situasjonen, selv om vi som arbeidsgiver ikke mente dette ville være tilstrekkelig.
Det ble deretter gjennomført en politifaglig vurdering av fremtidig innretning på hundetjenesten. Til dette brukte vi et operativt fagledernettverk bestående av ledere på nivå under ledergruppa. Dette er en av flere faglige saksforberedende arenaer ledergruppa bruker i sitt arbeid. Disse avga et forslag med flere mulige løsninger som inngikk som en del av mitt grunnlag for en endelig beslutning.
I korthet var rådet at vi ved en videreføring av dagens antall hundeekvipasjer burde samle disse på to lokasjoner. Dersom vi økte antallet over et visst nivå, mente fagledernettverket det var grunnlag for å operere med tre lokasjoner. De diskuterte også innretning på hundeinstruksen.
Det samlede grunnlaget ledet til min beslutning om å samle hundeførerne på to lokasjoner, og innføre en begrensning i hundeinstruksen på at hver hundefører ikke kan være hundefører i mer enn to fulle løp, som tilser ca. 15-20 år. Dette var begrunnet i at vi ikke fant grunnlag for å øke antallet hundeførere, og at vi av arbeidsmiljømessige årsaker hadde behov for nyrekruttering til gruppen. Sammen med tettere fag- og ledelsesoppfølgning, mener vi dette er både nødvendig og egnet til å sikre en velfungerende hundetjenesten fremover, og et forsvarlig arbeidsmiljø for de ansatte.
For å sikre lik praktisering av hundeinstruksen, er beslutning om tildeling av hunder sentralisert til meg som politimester. Hundeinstruksen er også på initiativ fra PF drøftet i IDF.
Hva gjelder rekruttering av kvinner er dette en noe vi må jobbe med innen hele vår operative virksomhet, også innen hundetjeneste. Her har politidistriktet gjort en rekke tiltak de siste årene, men vi er samtidig tydelig på at dette ikke er tilstrekkelig. Hvordan dette rent praktisk skal innrettes mot praktisering av hundeinstruksen er et arbeid vi nå må starte med, sammen med rutiner for samhandling mellom de involverte GDE-ene og FOT. I dette arbeidet inngår også samhandling mer generelt innen fag- og medarbeideroppfølgning for å sikre en god oppfølgning av den enkelte hundefører.
− Jeg synes det er viktig å se på
beredskapssynspunktet rundt hundetjenesten. Når tillitsvalgte forteller at det
at hundeførerne plasseres i Drammen og Skien vil svekke beredskapsressursen i
distriktet, tar jeg det alvorlig, sier Aasen-Svensrud, som trekker frem at
Vestfold får en økt befolkning på sommeren.
− Det er spesielle
behov knyttet til det. Jeg undrer meg over begrunnelsen for å flytte tjenesten
ut av Vestfold, sier hun.
I
tillegg er hun bekymret over kompetansen som forsvinner med to-hundsregelen, og
at Sør-Øst politidistrikt skal ha en egen modell for hundetjenesten som ingen
andre distrikter har.
− Jeg ser Emilie Enger Mehl er kjent med
saken, men jeg skal løfte det opp i våre fora og høre hva de andre tenker, sier
Ap-politikeren.
Politimesteren
innrømmer at det i en overgangsfase vil være lavere kapasitet på hundetjenesten
enn det har vært historisk.
− Vi har hatt innkjøpsstopp på hunder av
økonomiske grunner allerede før jeg kom inn. Nå fyller vi på med nye hunder og
hundeførere. Og vi må følge med på den operative evnen vår fremover. Og så har
jeg i et brev til ordførerne i Vestfold pekt på at det er noen andre
forutsetninger for hundetjenesten fremover det må tas hensyn til. Det ene er
rusreform, som åpner muligheten til å se på andre kapasiteter på hundene, som
liksøk eller valuta. Det andre er at helikoptertjenesten er bygd opp mye mer
robust nå enn tidligere, som gjør at vi har flere muligheter for søk i terreng,
etter hvert også med drone. Vi må snakke om hvordan hundetjenesten skal være
fremover uavhengig av arbeidsmiljøkonflikten også. Men ja, det kan ha negativ
effekt på beredskapen på kort sikt, men jeg tror alternativet på kort sikt
ville vært verre.
−
Gikk du imot det fagledernettverket mente når det kom til tiltakene du la frem
i februar?
− De
kom med et forslag, men beslutningen er sammensatt og til syvende og sist mitt
ansvar. De skulle se på operative hensyn, men alle av dem hadde ikke innsyn i
arbeidsmiljøundersøkelsene, så arbeidsmiljøutfordringene var egentlig ikke en
del av det de skulle se på. Jobben min er å treffe beslutninger, så å si at jeg
overstyrte er feil ord. Fagledernettverket hadde fått oppgave å se på operative
hensyn og drøfte ulike forslag til antall hundeførere og lokalisering.
Arbeidsmiljøet var ikke en del av utredningen deres. Det var jeg som hadde tråden
i hele prosessen med arbeidsmiljøutfordringene sammen med operative innspill,
som førte til en samlet beslutning i februar i år. Jeg vil legge til at
fagledernettverket ikke er et beslutningsorgan, det er en samhandlingsarena. De
kom med et beslutningsgrunnlag med flere alternativer. Enkelt sagt sa de at
hvis det skal være like mange politihunder som man hadde da, så burde det være
tre oppmøtesteder, og så mente de at man skulle bruke mer penger på flere
hundeførere. Det var jeg uenig i, og endte da med to oppmøtesteder, sier han.
Politimesteren
forteller det har vært en lang og krevende prosess for de som har vært involvert,
fordi det har vært så komplisert.
− At
det har vært tøft å stå i har jeg stor forståelse for. Vi har forsøkt å
informere når vi tar beslutninger, men det er ikke alltid det er så lett å
forklare. Og når resultatet blir noe man er veldig misfornøyd med, har jeg stor
forståelse for at mange er skuffet. Og så er det viktig å si for meg at den
eneste bakgrunnen for å ta den beslutningen er at jeg mener det er riktig, og
ikke noe annet. Vi måtte gjøre noe for å ikke bryte loven. Det sier noe om hvor
alvorlig det var, uten at jeg kan si noe mer enn det. Vi har en plikt til å
sørge for at ansatte har et godt arbeidsmiljø. Og så er dette en sammenhengende
prosess med flere beslutninger.
Usikker fremtid
Hundefører Jamieson
er ikke alene om å ha vært sykmeldt. I september fikk
hundefører Imran Mughal en epost med beskjed om at han er ferdig som
hundefører. Hunden hans på seks år har fått en slitasjeskade i ryggen, og har
siden februar i år vært til utredning ved to veterinærer. Deres svar er at
hunden mest sannsynlig ikke kan fortsette i tjeneste lenger. Mughal undersøkte da
om han var kandidat til å søke på en ny hund etter den nye instruksen, noe han
var. Et håp ble tent.
Imran Mughal.Morten Brakestad
− I instruksen står det at det er rom for
individuell behandling ved spesielle tilfeller. Og jeg føler jo selv at jeg er
i en spesiell situasjon da hunden har fått en skade og ikke er for gammel,
forteller han.
Men, dagen før han skulle inn til en
omstillingssamtale kom e-posten med avslaget.
− Jeg ble veldig skuffet, lei meg og frustrert.
Jeg hadde egentlig lyst til å bare reise hjem, men ble der ut arbeidsdagen. Men
nå vurderer jeg å sykmelde meg for å få tid til å komme meg til hektene igjen,
så jeg har snakket med legen min, sier han.
Politibetjenten synes det er spesielt å få
svaret på e-post dagen før omstillingssamtalen. Det, i tillegg til at svaret
kom i den formen det gjorde.
− Dette viser jo at selv om man oppfyller
kriteriene så er det ikke dermed sagt at du får begynne med ny hund. Det kan
virke som utskifting er viktigere enn kompetanse. Og så viser dette hvor fort
du kan være ute av hundetjenesten. Så fort hunden er skadet er man ferdig. Det
gjør også at hundeførerne tenker seg mer om før de bruker hunden sin i gitte
tilfeller, sier Mughal.
Han tenker tilbake på da han valgte sin
karrierevei som hundefører. Da sto det ingen ting om noen begrensning på to
hunder.
− Hadde jeg visst det da, er det ikke sikkert
jeg hadde valgt å bli hundefører, avslutter han.